Klemme.
- De er kun børn. - Hvad snakker du om?
Patienterne. De er dårlig nok begyndt at barbere sig.
- Skæg beviser intet. - Det ved vi så nu. Báre!
- Det er, hvad de har i maven. - Og det er mest granatsplinter.
Frank var psykiater, men indså, han kunne lide blod.
Du er så sjov.
De er soldater og stolte af det.
Nej, de er børn. Se lige Timothy Burke.
Han er højst 18. Han skulle være hjemme hos sin mor.
Vi er børnelæger hele banden. Bortset fra dig, Frank.
Hvad er jeg da?
Nå?
Lad være med at stresse. Jeg tænker.
Klodsmajor.
Og ingen hjælp fra publikum, tak.
Børn.
Er du okay?
Jeg går ud.
"Han tænkte på, hvor de mon var. Og sån." Hawkeye.
Jeg skal hen og have en is.
Se ham lige. Jeg troede, han var udmattet.
Han leder nok efter Able. Hun er vist en varm lille sag.
Det er muligt, at Pierce bare prøver at stresse af.
- Han har arbejdet i 19 timer. - Hvad med mig?
- Du sov. - En kort lur.
- Otte timer er ingen lur. - Vækkeuret ringede ikke.
Sikkert.
Det var en lang dag alligevel.
Jeg er kun et menneske.
Jeg skal også stresse af. Jeg er fuldstændig anspændt.
Hvor spændt du er, kommer ikke mig ved.
Jeg er tilfældigvis forlovet.
- Hvad er det for en duft? - "Forbuden orlov."
- Den er dyr. - Den gør mig vild.
Det er ikke meningen. Den skal minde mig om ham.
Jeg higer efter dig. Jeg drages af dig.
Du er alt, der er smukt og nobelt her i verden.
Du er månen, solen og stjernerne. Englene misunder dig.
- Altså, Frank. - Jeg ved, Gud findes, for du findes.
Jeg er hans. Det ved du også godt. Jeg tilhører kun en mand.
- Du er så kvindelig. - Oberstløjtnant Penobscott er så mandig.
Du lugter som en fransk hore.
- Hej, Scooter. - Scooter?
- Se mine nye tennissko. - Dine hvad?
De er så lette, det føles, som om jeg kunne løbe altid.
- Værsgo. - Sådan har jeg det med nye damesko.
Er du ikke træt? Du har opereret hele dagen og den halve nat.
- Kan du lide den nye rektor mr Vanderhaven? - Hvem?
Jeg kan lide din nye ærtebøsse. Min far vil ikke lade mig få en.
Vi ses, Scoot.
Se at få sovet.
- Vil I med hen i parken og spille bold? - Nej, det er for sent til at spille bold.
- Var det en nitte? - Der er ingen at lege med.
Din tosse. Lige foran Ripley.
Næste gang du vil lege, så vent, til hun har vagt.
- Er du træt? - Hvad kommer efter træt?
- Udmattet? - Og efter det?
- Død? - Nu brænder tampen.
Hvad havde du ventet? Du rendte rundt den halve nat.
- Hvad snakker han om? - Din lille midnatstur.
- Hvad snakker du nu om? - Du spillede basketball. På en måde.
Du driller. Det kan jeg ikke tåle i min tilstand.
- Du talte om dine tennissko. - Tennissko?
Du talte om et par flotte tennissko.
Så spurgte du mig om en, der hed Vander-et-eller-andet.
- Jeg kender ingen Vander-et-eller-andet. - Du sagde, han var den nye rektor.
Hvad er der?
Han taler om Clarence Vanderhaven.
- Jeg fik helt kuldegysninger. - Det gjorde jeg også.
Du gik nok i søvne.
Det har jeg aldrig gjort-.
- Hvordan ved du det? - Du kan have opereret i søvne.
Du taler nok af erfaring.
Det er ikke noget alvorligt. Du har bare arbejdet for hårdt.
- Er du bekymret over noget? - Hvad skulle det dog være?
Bortset fra, jeg kan falde i søvn i sumpen og vågne i Peking.
- Spillede jeg basket? - Ja.
Men se det fra den lyse side. Du var ikke værst.
For to år siden havde jeg aldrig hørt om Korea.
Det havde jeg heller ikke, men geografi var aldrig min stærke side.
- Hvor er du fra? - Crabapple Cove, Maine.
Det lyder dejligt. Som hvor Peter Plys bor.
Det var et dejligt sted at være barn.
Der var en á med fisk i lige bag ved huset.
Flere træer, end man kunne nå at klatre i.
Og om efteråret, nár bladene skiftede farve...
Det var helt utroligt smukt. Gud má have opfundet nye farver til formålet.
- Hvad med folk? - De skiftede aldrig farve - beige.
Kom nu. Hvordan var de?
Helt i top. Den bedste mand,jeg kender, er født der. Han vil ikke bo andre steder.
- Hvem? - Min far.
- Hvornår så du ham sidst? - For en evighed siden.
To år.
- Har du tabt noget? - Hej, Stinky.
Den slags fænger. Du skal helst kalde mig ved mit sædvanlige øgenavn.
Hvad laver du, Dexter?
Hvis det er valget, så sig Stinky. Det lyder lidt mere smart.
- Hvad? - Nu gør han det igen.
Hvad snakker du om?
- Han sover. - Vel er han ej.
- Sover du? - Vækker du ham, fár han kæbekrampe.
Når jeg er færdig, ejer jeg alle hønseringene i Crabapple Cove.
- Det er uhyggeligt. - Hjælp med at få ham i seng.
Sikke et skud. Jeg vinder det hele.
Så I det skud? Sikke et skud.
- Stinky. - Hvad?
Vær sød at hente hønseringene. Ellers er der bare nogen, der tager dem.
- Ja. - Kom nu. Lidt længere.
- Sikke et skud. - Rolig. Slap af.
Kom så, Stinky.
Jeg vidste det.
Hold øje med... Pas på... Toby, den...
- Toby! Træerne. - Det er okay. Du drømmer bare.
Det er okay. Du havde bare mareridt.
- Det var rædsomt. - Hvad skete der?
Sikke en drøm.
- Hvem er Toby? - Toby Wilder var min bedste ven.
Han og jeg og Dickie Barber var de tre musketerer som børn.
Jeg så os kælke på Hermitage Hill.
Vi var bare børn. Vi var 11 eller 12. Og...
Han havde for meget fart på. Han kunne slet ikke styre den.
Det var, som om han kælkede på is.
Og han styrede lige mod træerne.
Og han råbte hele tiden: "Hawkeye."
- Det var bare en drøm. - Ja, bare en drøm.
Men jeg ryster som espeløv, mit hjerte hamrer, som om jeg har spænet.
Jeg sveder i hænderne. Og jeg tror, jeg har tisset i sengen.
- Den drøm kan være et varsel. - Det trorjeg ikke på.
- Nogle folk har en sjette sans. - Jeg vidste, du ville sige det.
- Har du en mere logisk forklaring? - Skalpel.
Jeg er læge og skeptiker. Jeg tror ikke på meget, jeg ser, og slet ikke, hvad jeg ikke ser.
- Hvad er så din forklaring? - Det er ikke noget særligt.
Enig, især hvis det var enhver anden.
Du arbejder for hårdt og sover ikke.
- De eneste grøntsager er oliven i martinien. - Nemlig.
Jeg tror, jeg er gravid. Jeg tror også, jeg ringer til Toby Wilder.
Ikke på grund af det synske. Bare for at sludre med en gammel ven.
Se, hvordan han har det.
Hvis han nævner noget, så spørgerjeg, om han har kælket sig ihjel for nylig.
Du fløj ned af Hermitage Hill med kurs mod et stort egetræ.
Og du blev ved... Nej, det gjorde du. Du kaldte hele tiden på mig.
Nej, jeg skylder dig ikke 37 dollar. Hør her...
Jeg skylder dig ikke 37 dollar. Hør nu efter.
Kælken var...
Ja. Jeg lånte pengene, men jeg har for længst betalt dig.
Hvorfor skulle jeg lyve?
Okay, fint. Hvis du har det sådan, så kom og hent dem.
Næste gang han kælker, har det bare ikke at være i min drøm.
- Hvordan ved du, du betalte ham? -Jeg betaler altid min gæld.
Bortset fra for Nudist Nyt, hvor jeg brugte Franks navn.
Jeg ringede hele vejen hjem for at redde hans liv,
og han brokkede sig bare over 37 dollar.
Hvad har afstanden med sagen at gøre?
Folk taler altid om udenlandsopkald, som om de måtte gå hele vejen.
Nemlig.
Ved du hvad? Du er ikke bare køn at kigge på.
- Du er helt sikkert ikke køn at kigge på. - Tak.
Godnat. Sov godt.
- Jeg smutter også i seng. - Hvorfor haster det?
Afstár du fra at sove i fasten?
Det nytter ikke at gå i seng. Jeg skal alligevel spille basket snart.
- Bliv hængende. Jeg giver en drink. - Godnat.
Det kan du sagtens sige.
- Hvordan går det? - Hvad?
- Livet. - Livet?
Er det hele, som du havde tænkt dig?
Hvordan går det med dine drømme og håb?
- Du vækkede mig. - Gud ved, jeg har prøvet.
- Jeg sov. - Det siger du ikke.
- Hvorfor vækkede du mig? - Fordi jeg er interesseret i dig.
- Fortæl mig om din hjemby. - Fort Wayne.
Fort Wayne skulle være Midtvestens Bruxelles. Fortæl mig om folk der.
Du er tosset.
Vil du høre om min hjemby?
Crabapple Cove.
Den blev grundlagt i 1684.
Indbyggere 3.976.
- Fort Wayne er større. - Ja.
- Har du prøvet at være bange for at sove? - Nej da.
- Heller ikke som barn. - Da havde jeg en Skipper Skræk-natlampe.
Min far tog den fra mig. Han sagde, det var mørkt 12 timer ud af 24.
Og atjeg ikke skulle være en kujon halvdelen af tiden.
- Tog han din natlampe? - Det var ikke noget.
Der er intet i mørket, der ikke er der, nár det er lyst.
Hvorfor trøster det mig ikke?
Skipper Skræk, hvor er du dog?
Jeg má ringe til Crabapple Cove.
Jeg drømte, Dickie Barber døde i en eksplosion.
- En eksplosion. - Op med dig. Jeg má advare ham.
- Han siger, jeg skal ringe til Dickie Barber. - Jeg vil bare høre hans stemme.
Ring bare, Radar.
Kan jeg gøre noget?
Det tager tid for Radar at komme igennem. Hvorfor lægger du dig ikke?
Sparky?
- Når han er færdig, så ring igen. - Til hvem?
- Doktor Sidney Freedman. - Psykiateren?
Dickie Barber har det fint. Min hjemby tror, jeg kun tænker på døden.
Du drømmer, dine venner er i fare og tror, at du skal advare dem.
Det udstøder de dig ikke af Crabapple Cove for.
Jeg er helt fra den. Jeg mener det. Hvor længe kan man leve uden søvn?
To uger. Men du má danse videre.
Jeg er bange.
Der er krig. Det er meningen, du skal være bange.
- Ikke sådan her. - Hvad er anderledes?
En ting er at bo på en skydebane, men nu bliver jeg angrebet indefra.
Jeg tør ikke lukke øjnene.
Hvordan forsvarer jeg mig fra mig selv?
Tak, så ses vi i morgen. Farvel.
- Hvad er der galt med Hawkeye? - Det ved jeg ikke.
Jeg troede, han havde det fint med at kæmpe mod krigen.
Du mener "at kæmpe i krigen", ikke?
Nej. Jeg mener "mod krigen".
Det gør alle. Du kæmper ved at male og ride på din hest.
Jeg kæmper ved at arbejde hårdt og passe mine dyr.
- Det giver mening. - Ja, men...
Hawkeye har virkelig kæmpet. Han har jo gjort grin med den.
Han ved, den er rædsom, men han lod sig aldrig kue. Han klemte bare på.
Han fortjener en medalje for sin ihærdighed. Jo værre det var, desto mere fjollede han.
Nu virker fjollerierne ikke længere.
- Nej. Han er ved at blive slået. - Han er ikke slået endnu.
Der var engang en dreng, der hed David, der slog en kæmpe, der hed Goliat.
Det ved jeg godt. Men David var ikke bange for at sove.
- Jeg er færdig. - Også mig.
- Det tænkte jeg nok. - Tager Han aldrig fejl?
Kun nár det gælder poker.
Det tror jeg gerne. Jeg er ude, og jeg tager mine to niere med mig.
- Du vinder. - Og jeg havde kun to syvere.
Undskyld.
Hvem skulle have troet det? Radar bluffede mig, og så har han oven i købet ondt af mig.
- Jeg má have lidt frisk luft. - Må jeg gå med?
Det er helt i orden, bare din sofa har hjul.
Okay, syv kort. Toerne tæller, høj spar på bordet.
Hvordan går det?
Du er gakkelak-eksperten. Jeg er bare gak.
- Ringede Potter efter dig? - Bliver du så sur?
Nej, jeg værdsætter, han er bekymret.
Jeg vil bare spille poker og finde meningen med livet.
Jeg er bange for at sove.
Det har jeg hørt.
Og de siger, jeg har spillet basket i søvne.
De siger, du er bange for at miste alle dine hønseringe.
Sjovt.
Mit næste nummer er at opfinde søskendejalousi.
Hvad sker der? Jeg er syg af skræk.
Hvorfor gár jeg i søvne? Hvorfor har jeg mareridt hele tiden?
Jeg ser gamle venner så tydeligt, som jeg ser dig, og de dør bare.
Så ringer jeg hjem, og de sidder bare og ser Milton Berle.
Bliver det ved, opdager folk, atjeg er lige så tosset, som jeg tror.
Hvad tror du?
Jeg tror gerne, jeg vil sidde ned.
Er jeg gået fuldstændig fra Snøvsen?
I amatører elsker at slynge om jer med psykoanalytiske udtryk.
Vi gør det på din måde. Er toget kørt helt af sporet?
Er lyset tændt, men ingen er hjemme? Er jeg blevet gak?
Det var bedre.
Du har altså gået i søvne.
Hvad tror du, det betyder?
Jeg går. Jeg...
Jeg går hen imod noget.
Jeg går væk fra noget.
Jeg prøver at flygte.
Når du sover, går din underbevidsthed en tur, og den tager din krop med.
Jeg nár ikke særlig langt.
Du nár hele vejen hjem til Crabapple Cove.
Da du spillede basket og legede med hønseringe, og livet var så lyst.
Ikke mere ansvar.
Ikke flere livsvigtige beslutninger.
Og smerte var en skrabet knæ.
Hvad med mareridtene?
- Hvad med dem? - Jeg drømmer hele tiden om dem...
Dem, jeg voksede op med. Og jeg...
Drømmene starter fint nok, de har det godt. Og så ender de med en ulykke.
Som dem, du ser hver dag på et blodigt samlebánd.
Du drømmer om at flygte, men krigen invaderer drømmen, og så fár du mareridt.
Drømmen er fredelig.
Virkeligheden er et mareridt.
Er jeg tosset?
Lidt forvirret. Lidt farschimmelt.
Faktisk er du nok den mest fornuftige,jeg kender.
Hvis du var tosset, ville du sove som en sten.
- Hvornår holder mareridtene op? - Når det store slutter, slutter de også.
Men her er så meget lidelse, og du kan ikke undgå det.
Du kan ikke engang drømme det væk.
Du beroliger mig meget. Du er noget af en krigerisk læge.
Lad os glemme al den snak og spille bold.
Du er ret dårlig.
Kom her.
Se der.
Kan du forstå, jeg ikke kan blive erklæret tosset?
Heri lejren skal du vente længe på, at folk tror, du er tosset.
- Tror du, det virker? - Hvad?
- Hopper Freedman på den? - "Den"?
Dit nummer. Jeg er så ærgerlig over, atjeg ikke selv fandt på det.
Det er smukt - lidt basket, lidt frygtindgydende skrig midt om natten.
Jeg tager hatten af for dig.
Det er diskret, og du behøver ikke tænke på at gå i den sidste mode.
Ja. Men til gengæld er der ingen, der smægter efter mig som efter dig.
Det er sandt nok.
Det er bare et nummer, ikke?
Mais oui, Josephine. Jeg er lige så normal som dig.
Visiontext tekster: Helle Kaiser-Nielsen
DANISH